Părinţii lui Ion vin în petit la părinţii Mariei şi stabilesc nunta peste două săptămâni.
Seara, Ion şi Maria ies la poartă ca tinerii.
Se iau în braţe se pupă, se giugiulesc şi la un moment dat Ion zice:
– Marie hai să ne-o punem! Ce mi-e amu, ce mi-e peste două săptămâni? Tot femeia mea eşti.
– Ioane, nu. Când om ieşi de la altar, sunt a ta toată, până atunci nimic.
– Bine fă, dar măcar arată-mi-o şi mie s-o văd!
Maria ridica fusta şi zice:
– No bine, uite-o!
Se da Ion aproape, se uita, strâmba din nas şi zice:
– Marie, e musai amu, ca după cum miroase, nu mai ţine două săptămâni.